Tidligere...
- Vil noen skade oss? - Ja.
Det er lillebroren min, Robert.
Når det er trygt, vil jeg ta deg med til Arcadia.
- Jeg giftet meg arrangert. - Men du lærte å elske ham?
Nei. Jeg ga ham to sønner, en arving og en i reserve.
- På tide at du drar. - Du hører ikke til her.
Det er grunnet oss. Foreldrene mine må ikke bli skadet mer. Jeg vil dra.
Jacob?
Jacob? Jacob?
- Kom igjen. - Jacob?
Jeg finner ikke lommelykten.
Margaret. Hun flyttet på alt.
- Loo, den andre bilen er borte. - Hva?
Mamma tok ham med seg.
- Virker ikke. - Nødradioen. Vi anroper Fred.
For jeg vet at min frelser lever-
- og skal vandre på jorden i de siste dager.
Selv etter at mark fortærer min kropp.
- Jacob er borte. - Hva?
Sanne Levende kom i Toms vake.
Han ble borte i slagsmålet.
- Du tror ikke en av dem... - Nei.
- Han så bare ut til å forsvinne. - Blodprøven hans.
- Alt er der. - Hva? Hva skal det bety?
At han ikke forsvant.
Henry og Lucille må få vite det. Virker noen telefoner?
Nei. Alt er dødt. Selv mobilene.
- En mast må være slått ut. - Er han alene der ute?
Kom igjen.
- Sjekk fryseren, sa jeg. - Å, ja.
Bli kvitt isen før den smelter.
- Reservegeneratoren? - Har vi en?
Sikkert i lagerskapet. Kom igjen.
Jøsses.
Å, herregud. Går det bra?
Vil du ha litt vann eller noe?
- Jeg må finne gutten. - Hva?
- Jeg forstår ikke hva du sier. - Gutten.
Gutten. Jeg må finne gutten.
- Jeg må redde ham. - Hvilken gutt? Er er du skadet?
- Lynet. - Å, herregud.
- Hvor ble han av? - Hvem?
Han som trengte legehjelp.
- Han stakk. - Stakk han?
Tok Eddies regnfrakk og stakk.
- Den er ubrukelig. - Jeg går ut.
- Det kan du ikke, Loo. - Jeg kan ikke sitte her..
...mens hun er der ute!
Jeg vet. Men det er farlig.
Fred sa han ville møte oss her-
-om han ikke fikk ringt oss.
- Henry? - Margaret tok ham med i bilen.
Det er vel bra. Da er han ikke alene.
Det er ikke så enkelt. Jeg hadde en fæl krangel med mamma sist.
- Den virker. - Hun ville ikke skadet barnebarnet?
Hva? Hva er det?
Da Barbara forsvant, mistenkte jeg Margaret.
Jeg konfronterte henne. Hun benektet det ikke.
Visste du dette? Vent.
- Kan hun gjøre det? - Sheriff?
- Hun gjør det for å skade oss. - Vent, Loo.
- Freds assistenter er der ute. - Så hva?
- Hold deg her. - Aldri i verden.
Hva om han kommer hjem? Hjelper det...
- ...om du løper rundt der ute? - Sønnen min er borte!
Ringer du meg hvis du hører noe?
En av assistentene stoppet ved Twain's.
Elaine var på jobb. En fremmed kom inn.
Han sa noe om en gutt. Som om han hadde sett ham.
- Hva mer sa han? - Han dro.
- Det er bra om noen så ham. - Ja.
Lucille, jeg blir her med deg.
Hvor er vi?
Der det hele begynte.
- Det er Bellamy. - Har du noe nytt?
- Nei. Du? - Nei.
Noen av assistentene? Noe som helst?
- Vi kan sjekke fabrikken igjen. - Ingenting på delstatssøket.
Vi ransaket hele stedet.
Ingenting. Et par falske ledetråder.
Bestemor? Gjør det vondt? Når vi drar?
Jeg vet ikke.
Kanskje det blir som etter at vi døde.
Kanskje. Jeg husker ikke mye av det.
- Gjør du? - Nei.
Det blir nok som et fantastisk eventyr.
Du kan dra hvor du vil, gjøre hva du vil.
Ingen forteller deg hvordan du skal oppføre deg-
-eller får deg til å føye dem.
Og alle du har vært glad i vil alltid tenke godt om deg.
- Jeg vil savne foreldrene mine. - Jeg vet det.
Kanskje jeg ser dem igjen. Når de dør.
Kanskje.
Jeg får ikke sove mer. Hva er den lyden?
Fossen ved sagbruket.
Lyden av den lot meg sove da jeg var liten.
Var det det du tenkte på? Da jeg sto opp?
Jeg tenkte på den siste gangen jeg var her.
Det var bryllupsdagen min. Jeg gjemte meg.
- Hvorfor gjemte du deg? - Det er komplisert.
Du sa at du ville fortelle meg hva som helst.
Prøv å sove litt til.
Main Street er sjekket, Forest også.
Han er ikke å se nede ved brygga.
Ingenting ved ungdomsklubben. Lekeplassene er tomme.
- Fred, i går da... Hør her. - Glem det.
Jeg har vært blind når det gjelder mamma.
Hun får folk til å se akkurat det hun vil.
Du har alltid forstått det.
Du er en annen nå enn før hun døde.
- Burde vi ringe Lucille? - Nei. Ingenting å rapportere.
La oss vente litt.
Jeg duppet av, og da jeg våknet var han ikke her.
Henry, han har vært borte for lenge.
Noe er ikke som det skal. Jeg føler det på meg.
Greit. Bra. Jeg venter til du ringer.
Tante Lucille?
De ringer når de finner ham.
Margaret tok ham nok med seg et sted utenfor stormen.
Dette kan ikke pågå hele natta. Jeg må sove, ellers er jeg ubrukelig.
De finner ham nok før det.
Og jeg skal være der hos deg.
Jeg skal ikke dra noe sted. Greit?
Ja. Jeg vet det.
Greit. La oss drikke litt te. Prøve å slappe av litt.
Te høres bra ut. Takk.
Du hadde rett. Ingenting.
- Har vi passert blygruven? - Vi er halvveis til Newtown.
Hun dro neppe langt utenfor Arcadia. Det er alt hun kjenner.
- Vi tar Pretty Brook på tilbakeveien. - Vent.
Du hadde rett. Jacobs død forandret meg.
- Det forandret Lucille også. - Selvsagt gjorde det det.
Jeg vet ikke om vi kan overleve en sånn smell til.
Hen. Hei. Vi finner ham. Jeg vet det.
Og hvis ikke det som skjedde ødela dere, gjør ingenting det.
- Sheriff? - Ja?
Jack Gansvoort hadde møtt en fremmed i regnfrakk.
En mann i 30-årene som spurte om veien til det gamle sagbruket.
- Sa han noe annet? - Det var alt.
- Fikk du det med deg, Bellamy? - Bekreftet.
Møt oss på toppen av Old Sawmill Road. Det er en ledetråd.
Jeg snakket aldri med deg om dagen Jacob og moren din døde.
Nei. Men jeg forsto hvorfor.
Jeg hadde eksamen den ettermiddagen.
- Eksamen? - Ja. Jeg tok master i biologi.
Jeg visste ikke det.
Vel, jeg fullførte aldri. Ikke som deg.
Jeg satt oppe sent og leste.
Henry var bekymret for meg.
"Dette kan ikke fortsette hele natta," husker jeg han sa.
"Du trenger søvn, ellers blir du ubrukelig."
Den dagen døste jeg av med en bok på brystet.
Da jeg våknet, var ikke Jacob i huset.
Jeg sov. Og han druknet.
- Du kan ikke klandre deg selv for... - Jeg vet det.
Jeg kan ikke forestille meg det.
Hvordan det må ha vært å miste ham.
Så fryktelig som den dagen enn var-
-ville jeg heller ha mistet ham-
- og aldri fått ham tilbake enn å aldri ha hatt ham.
Kan jeg få høre historien nå? Om bryllupsdagen din.
Er du sikker? Den er trist.
- Er den nifs også? - Å, ja.
Det begynte med faren min.
Han jobbet på den gamle fabrikken.
Han var arbeidsleder og skulle passe på de andre.
Men han jobbet for en fæl mann.
Han fikk faren min til å gjøre fæle ting.
Og enda flere fæle ting for å dekke over dem.
Det er den historien, ikke sant? Om landsbyboerne...
- ...og demonene de måtte drepe. - Ja.
- Hva skjedde så? - I bytte mot min fars lojalitet...
...ble han fortalt at datteren kunne få et bedre liv.
- Hvordan? - Pappa, ikke tving meg til dette.
Ved å gifte meg inn i familien.
Fikk du et bedre liv?
Det ga meg deg, eller hva?
Unnskyld.
- Har du sett en åtteåring? - Nei.
- Hva gjør du her ute? - Jeg så etter noen. Han er borte.
- Hvem er det? Vet han noe? - Nei.
På den andre siden av åsen bodde noen av sagbruksarbeiderne.
Og noen av fabrikkarbeiderne.
Henry, er ikke Cwik-gården oppe i veien?
Ja. På den andre siden av sagbruket.
Moren vår bodde på en liten gård med faren sin.
- Jeg tror låven fortsatt står. - Kom igjen.
- Er demonene Tilbakevendte? - I historien, ja.
Var de de første? De faren din måtte drepe?
De var de første jeg visste om.
- Hvorfor kom de tilbake? - For å straffe familien, tror jeg.
Hjemsøke oss og få oss til å betale for våre synder.
Det var vår familie, Langston-
- som skadet de mennene og ødela byen.
De forårsaket sykdommen og ufreden.
Familien vår er forbannet.
Så vi kom tilbake for å skade folk.
Er det derfor de i byen ikke liker oss?
De som dyttet faren min og drepte Tom.
En stund trodde jeg vi kunne hjelpe de levende.
Jeg ville hjelpe onkelen din fordi han hadde det vondt.
Jeg ville hjelpe faren din til å bli den han en gang var.
Men alle planene straffet seg. Derfor skal jeg dra.
- Så jeg ikke forårsaker mer smerte. - Da blir jeg med deg.
Henry, er det din bil? Jeg går på baksida
Jacob? Gutten min?
Hvor er han?
Hva gjorde du?
Jacob vil være hos meg nå.
- Han vil ikke bli med deg. - Stopp.
Ikke gi ham ideer. Han er min sønn.
- Det er ikke så enkelt, Henry. - Jo.
- Jacob. - Hen.
Kom hit, gutten min.
Vær så snill, Jacob. Kom til pappa.
Hør nøye etter, Ma.
- Du må gi meg tilbake sønnen min. - Henry!
Vi vet ikke hvordan dette fungerer.
- Vi vet ikke hva hun er i stand til. - Hva jeg er i stand til?
Bestemor! Slutt!
Slipp meg! Gå vekk! Jeg vil ikke dra! Slutt!
Jeg vil bli her! Gå vekk!
Trodde dere jeg ville skade mitt eget barnebarn?
Tror dere jeg er et monster?
Hele natten har jeg tenkt på hvordan jeg kom hit.
Hva som gikk galt. Jeg har hatet meg selv.
Nå innser jeg at det ikke var meg.
Alt jeg har gjort, var for Langston-familien.
Jeg har dedikert livet mitt til dem.
Faren min var ødelagt på grunn av dem.
Han måtte drepe folk. Og hva fikk han til gjengjeld?
Hva fikk jeg? Jeg måtte gifte meg med en mann jeg hatet.
Deres patetiske, fordrukne far.
Så barna mine kunne leve et lett og privilegert liv.
Jeg skapte en boble rundt dere, og dere ble kvalt i den.
Selv i døden prøvde jeg å beskytte dere. Ikke rart dere hater meg.
For jeg har alltid hatet Langston-delen av dere.
Svakheten.
Endelig står det klart for meg.
Innerst inne har jeg alltid hatet dere begge.
Mamma.
I det minste snakker du omsider sant.
Jeg ringte Lucille. Trenger dere hjelp?
Nei. Familieanliggende. Jeg tar meg av det.
Få dem hjem. Lucille venter.
Kjenner jeg moren din rett, lager hun livretten din nå.
Og kjenner jeg deg rett, spiser du to.
Hør her, apekatt.
Dette var nifst for moren din og meg.
Og sikkert verre for deg.
- Bestemor... - Hun gjorde ingenting.
Hun gjorde ikke noe galt.
Takk og pris!
Går det bra med deg?
- Er du sulten? - Nei.
- Sikker? - Ja.
Greit.
Er alt i orden?
- De er nok ganske satt ut. - Forståelig.
Stamcelleserumen er klar.
- Er du fortsatt symptomfri? - Såvidt jeg kan avgjøre.
Dra innom klinikken når du får sjansen.
- Serumet kurerer deg på 24 timer. - Høres bra ut.
Hei, kompis.
Jeg vet du ikke har det bra, men foreldrene dine er glade i deg.
Alt kommer til å bli bra.
- Hallo. - Jeg trenger en tjeneste.
Jenny. Går det bra?
- Er det sant? - Ja. Jeg er broren din.
Får jeg se?
Robert.
- Så jeg skal bo hos deg nå? - Det ser sånn ut.
- Er du gift? - Nei.
Har du ingen familie?
- Jeg har deg. - Det er ingen familie.
Jeg har en venninne. Vil du møte henne?
Liker du is? Hopp inn.
Hei. Går det bra?
Jeg ville fortelle noe.
Jeg ble med bestemor fordi jeg ikke ville gjøre dere vondt lenger.
Men så tenkte jeg på dere.
Jeg tenkte på dere, og...
...jeg ville ikke dra lenger.
Jeg tenkte på deg også.
Vær så snill, la være.
- Hva ser du etter? - Jeg ser ikke etter noe.
Jeg prøver å finne ut hvor moren din la alt-
-så jeg kan få alt på plass.
Jeg vil helst ikke snakke om henne nå.
Nei, du vil vel ikke det.
Fred tar henne bort nå.
Det spiller ingen rolle hvor hun er. Skaden har skjedd.
Skaden?
Loo. Hva skal det bety? Skaden?
Han er jo tilbake. Litt rystet, bare.
Rystet? Ja, det er jo det hele.
Hva forventer du, Loo? Han har vært gjennom mye.
Det er nifst for et barn. Sånne ting tar tid.
Ja, de tar tid. Noen ganger et liv.
En fæl natt, og han er ødelagt for livet?
- Det var ikke bare en fæl natt. - Jo.
Det var en grusom, skremmende natt.
Og hvor lang tid har det tatt deg?
- Hva? - Ingenting. Glem det.
Nei, si det. Jeg vil høre det.
Sier du at jeg er ødelagt?
Fordi jeg var glad i moren min, med alle hennes feil?
Tror du jeg ville dette skulle skje?
- Glem det. - Nei, la oss være ærlige.
Fortell. Først var det "Å, jeg vet ikke hvordan jeg skal sørge."
Være trist, føle noe som helst.
Så kom moren min tilbake, og jeg var glad. Det føltes bra.
- Og hva er galt med det? - Jeg advarte deg mot henne!
Du var så ivrig etter å gjøre henne fornøyd angående fabrikken-
- at du ikke så at hun forgiftet sønnen din.
Klandrer du meg for det som skjedde?
Jeg klandret aldri deg for Jacobs død.
Du bør dra herfra.
Ikke kom tilbake i kveld.
Det er nok en god idé.
- Når kommer bilen? - Snart.
- Hva vet du om anlegget? - Ikke stort.
Hvordan gjorde du det?
Hvordan fikk du Barbara til å forsvinne?
Jeg oppmuntret henne til å gi opp.
- Gi opp? - Gi slipp.
- Det er alt som kreves. - Hvordan visste du det?
- Gjorde du det mot arbeiderne? - Nei. De gjorde det mot seg selv.
Jeg tror ikke de visste hva de gjorde.
De var alle lenket til låven-
- og ventet på å bli drept for fjerde gang.
Jeg hørte dem snakke. Jeg var nysgjerrig-
- så jeg spionerte på dem fra bak låveveggen.
Den hvite med beinet i skinne var opprørt.
For å lindre smertene hans, sa den svarte fyren-
-at han bare skulle gi slipp.
Han sa det igjen og igjen. "Det går bra. Bare gi slipp."
Og jeg visste det var helt nødvendig at tankene hans var tomme.
At han ikke tenkte på noe eller noen.
Først da forsvant mannen.
- Hvor gammel var du da du så dette? - Jeg var ti år.
- Skulle du virkelig forsvinne selv? - Jeg antar det.
Men det er vanskelig å velge utslettelse når du ser en åtteåring.
- Kom igjen. - Hva er det du gjør?
Jeg har en hytte halvannen kilometer unna.
- Jeg tar med forsyninger i morgen. - Nei.
Hvorfor skulle du gjøre det for meg?
Jeg har heller aldri følt meg som en Langston.
Jeg hater deg ikke, Frederick.
Jeg vet det.
Dette er til det beste. Jeg vil dra til anlegget.
- Jeg vil være med mine egne. - Mamma.
- Jeg liker kjolen din, Jenny. - Takk. Jeg liker buksene dine.
Jeg fikk ikke gå med bukser før.
Kan jeg få noen nå?
Det kan nok ordnes.
Jeg kan ta deg med på shopping, eller hva?
- Jeg fikk tak i servitrisen. - Takk, Marty.
Jeg mener Robert.
Vi kan holde oss til Marty.
Hvorfor er du ikke gift?
- Predikant! - Jenny! Så stor du er.
- Jeg trodde du var død. - Det trodde jeg også.
- Hvordan går det? - Det er Robert, broren min.
- Han kom tilbake før oss. - Robert.
Du er Tilbakevendt. Har du familie her?
- Et sted å bo? - Jeg klarer meg.
Hyggelig å treffe deg, Robert.
- Vi ses, Jenny. - Jeg lover.
- Du så det, ikke sant? - Hva var det som skjedde?
Jeg døde da jeg prøvde å redde deg fra flommen, Robert.
Du var bortkommet, og nå fant jeg deg.
Dette stedet er sykt.
Men vi skal helbrede det sammen.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Tekst: Mikkel Broen www.sdimedia.com